Podle skutečného příběhu
Vstáváme.
Asi bych si měl udělat seznam.
-Narozeninovejch dárků? -Jo.
Ale víš, že dostaneš jen něco?
Vím. Prostuduju si ho, abych si mohl líp vybrat.
To je chytrý. Tak si ho sepiš.
Umíš to všechno správně napsat?
-Myslím, že jo. -To je dobře.
-Jak se ti tu líbí? -Jde to.
Půjdeme dneska do parku? Potom?
Musím jet do Oaklandu. Možná. Uvidíme.
Dej mi pusu.
Tak se zatím měj.
Promiňte,
kdy to někdo vyčistí?
A co to Y? Už jsme o tom mluvili.
Anglicky se ve slově štěstí píše l.
Jsem Chris Gardner.
Svého otce jsem poprvé viděl, když mi bylo 28 let.
Jako malý jsem se rozhodl,
že až budu mít děti,
budou vědět, kdo je jejich otec.
Tohle je část mého životního příběhu.
Tahle část se jmenuje.: Jak jsem jezdil autobusem.
Co to je?
Stroj času, co?
Vypadá to jako stroj času.
Je to stroj času. Vezměte mě s sebou.
Tenhle stroj u mě na klíně?
Ten chlap má stroj času.
Cestuje s ním v čase.
To není stroj času.
Je to přenosný přístroj na měření hustoty kostí.
Zdravotnický přístroj, který prodávám.
Díky, že jsme si mohli promluvit.
-Oceňuju to. -Nepotřebujeme to, Chrisi.
Je to zbytečné a drahé.
-Možná příště. -Děkuju.
Byl z toho o něco lepší obraz než z rentgenu. Za dvakrát tolik peněz.
-Ahoj. -Ahoj, miláčku.
Co se stalo?
Nemůžu dneska vyzvednout Christophera.
Ne, Chrisi. Jsem tu zas od sedmi.
Já vím. Musím jet do Oaklandu.
Takže ho mám odvést domů, nakrmit, umýt,
uložit a vrátit se sem v sedm?
-Jo. -Dostali jsme upomínku z berňáku.
-Co s tím provedeš? -Jinak to nejde.
Vidíte to hezké auto? To s botičkou?
To je moje.
U nemocnic se nedá zaparkovat.
To se stává, když jste pořád v poklusu.
Stejně děkuju.
-Možná v příštím kvartálu. -Možná jo.
Musel jsem prodat dva přístroje měsíčně, aby bylo na nájem a školku.
Teď jsem musel prodat jeden navíc,
abych měl na pokuty pod stěračem.
Problém je,
že už jsem nějakou dobu neprodal ani jeden.
Odkdy nemáš rád makaróny se sýrem?
Odjakživa.
Co to je?
-Co je to? -Dárek pro Christophera.
-Od koho? -Od Cynthie z práce.
Je to pro dospělý. Neumí to s tím. Ona to nevěděla.
Co se s tím má dělat?
Každá strana musí mít jednu barvu.
Zaplatil jsi ty daně?
Ne, musím požádat o odklad.
-Už jsi o odklad žádal. -Tak požádám ještě jednou.
Je to 650 dolarů. Příští měsíc je budu mít.
To znamená úroky
-a penále, co? -Tak trochu.
Proč mě nenecháš, ať to vyřídím? Prostě se uklidni.
-Klid. -Musím zpátky do práce.
Půjdeme do postele. Dej talíř do dřezu.
Před několika dny mi předložili zprávu, o kterou jsem požádal.
Celkový audit naší ekonomické situace.
Nebude se vám líbit. Mně se také nelíbil.
Ale musíme se podívat pravdě do očí,
dát se do práce a situaci zlepšit.
A buďte si jisti, že ji můžeme zlepšit.
Federální rozpočet je mimo kontrolu.
V tomto rozpočtovém roce, který končí 30. září,
dosáhne schodek neuvěřitelných 80 miliard dolarů.
Tento deficit je vyšší než celý federální rozpočet v roce 1957.
80 miliard dolarů budou
činit úroky ze státního dluhu.
Před 20 lety, v roce 1960,
tvořily mzdy federální vlády méně než 13 miliard dolarů.
Dnes je to 75 miliard.
Za těchto 20 let se počet našeho obyvatelstva zvýšil o 23,3 procent.
Federální rozpočet vzrostl o 528 procent.
Ty bláho! Mám na vás dvě otázky.
Co děláte a jak to děláte?
-Jsem burzovní makléř. -Burzovní makléř?
Na to se musí studovat, co?
Nemusí. Musíte to umět s čísly a lidmi.
To je všechno? Tak se mějte.
Nechám vám to auto na víkend,
-ale v pondělí ho potřebuju. -Zaplaťte za parkování!
Pořád si tu chvíli pamatuju.
Všichni vypadali tak zatraceně šťastně.
Proč jsem tak nemohl vypadat já?
Pokusím se bejt doma v šest.
Stavím se po cestě u makléřský firmy.
-Proč? -Kvůli práci.
Jo? Kvůli jaký práci?
Když jsem byl malej, šla mi děsně dobře matika,
tak se tam zkusím zeptat na práci.
Jakou práci?
Burzovní makléř.
-Burzovní makléř. -Jo.
Ne astronaut?
Lindo, nemluv se mnou takhle.
Zajdu se tam podívat a udělám to během dne.
Radši bys měl jít prodávat.
Neraď mi, co mám dělat.
Mám tři schůzky, ještě než ty zatracený ordinace otevřou.
Víš, že příští tejden musíme zaplatit nájem?
Asi ne.
Už dlužíme za dva měsíce.
Příští tejden to budou tři.
Už dělám dvě šichty denně čtyři měsíce.
Prodej to, co máš ve smlouvě, a zbav nás toho.
To se právě snažím udělat.
Snažím se to udělat pro svou rodinu,
pro tebe a pro Christophera.
Co to s tebou je?
Lindo.
Personální oddělení
Makléřský kurz
Přijímáme přihlášky
Tahle část mého života se jmenuje.: Jak jsem byl blbý.
Můžu vás o něco poprosit?
Pohlídáte mi to? Jen na pět minut.
Mám tu schůzku a nechci vypadat
jako břídil.
Tady je dolar, a až se vrátím, dám vám další peníze.
Nemá to žádnou cenu. Nikde to neprodáte.
Mně se to taky nedaří a je to moje práce.
-Chris? Tim Brophy, personální. -Ano.
-Pojďte se mnou. -Ano.
Najdu přihlášku k nám na kurz.
To je asi vše, co pro vás můžu udělat. Tohle je vedlejší úřadovna.
Jinak to řídí Jay Twistle z hlavní kanceláře.
Já se starám jen o tuhle kancelář.
Máme tu děsné množství přihlášek.
Obvykle tu mám i další formuláře, ale teď je nemůžu najít.
Děkuju mockrát.
Musím běžet.
Přinesu vám to.
-Díky. -Dobře.
Důvěřoval jsem hipísačce a nechal si u ní svůj přístroj.
Proč jsem to udělal?
Jak jsem říkal, tahle část mého života se jmenuje.: Jak jsem byl blbý.
Hej! Zůstaň stát! Stůj!
Ne!
Ne! Zastavte ten vlak!
Stůj!
Kurzu se mohlo zúčastnit každého půl roku jen 20 lidí.
Jen jeden tu práci dostane.
Po střední škole tam byly tři řádky na další vzdělání.
Tolik řádek jsem nepotřeboval.
Zkus spát. Je pozdě.
Je to hlavolam o velikosti jen tři na tři palce,
má několik barev a vy jím kroutíte,
aby měla každá strana jednu barvu.
Tato kostka je dárkový hit roku 1981.
Nepůjde vám to snadno,
i když jistý univerzitní profesor matematiky
složil kostku za 30 minut.
Já se dostal takhle daleko
a vidíte, že to ještě zdaleka nemám.
Jim Finnerty, KJSF, Richmond.
Probuď se.
Jez.
-Ahoj, mami. -Pa, kotě.
-Vrať se bez toho, prosím tě. -Budu se snažit.
Rozluč se s tím nadobro.
Chválabohu, že bude pryč.
Tos nemusela dodávat.
Ahoj, mami!
Ahoj.
Je tam napsáno Y, ale ve slově štěstí se anglicky píše I.
-Je to přídavný jméno? -Ne, podstatný,
ale špatně napsaný.
A kurva je napsaný dobře?
Jo, ale to není součást motta, takže to by ses neměl učit.
Je to dospělácký slovo, když chce člověk vyjádřit zlost a jiný věci.
-Nepoužívej ho, jo? -Tak jo.
Co to máš napsaný na batohu?
Přezdívku.
Vybíráme si přezdívky.
-Co tam máš napsaný? -Bourák.
-Měl jsi taky přezdívku? -Jo.
-Jakou? -Desetigalonová hlava.
-Co to znamená? -Vyrůstal jsem v Louisianě.
Nosej se tam kovbojský klobouky a desetigalon je velkej klobouk.
Byl jsem chytrej, tak mi tak říkali.
Takovej klobouk
nosí Hoss Cartwright ze seriálu Zlatej důl.
-Jak to, že to znáš? -Díváme se na to u paní Chuový.
-Ve školce se díváte na Zlatej důl? -Jo.
Kdy se na to díváte?
-Po svačině nebo po spaní? -Po seriálu Loď lásky.
Mám ten narozeninovej seznam.
-Cos tam napsal? -Míč na basketbal. A mravenčí farmu.
-Řekl mi, že se dívá na televizi. -Trochu televize kvůli historii.
-Loď lásky? -Historie. Námořnictvo.
To není námořnictvo.
Na televizi se může dívat doma.
Platíme vám 150 dolarů měsíčně.
Když tu bude jen koukat na telku, vezmeme ho pryč.
Zaplaťte si dražší školka, když se vám nelíbit námořnická televize.
Vy platit pozdě a stěžovat si. Já si stěžovat.
Dala byste aspoň toho psa nahoru do pokoje?
Na shledanou.
Čekal jsem na personálního šéfa u Wittera, Jaye Twistlea.
To jméno znělo nádherně, jako by mě měl obejmout a hned zaměstnat.
Jen jsem mu musel předvést, že to umím s čísly a lidmi.
Dobré ráno, pane Twistle.
Pan Twistle? Chris Gardner.
Chtěl jsem vám to dát osobně a seznámit se s vámi.
Neposadíme se
a neprobereme to?
Zavoláme, když se budeme chtít posadit.
-Hezký den přeju. -Vám taky.
Dobrý den,
tady Chris Gardner. Volám doktoru Delseymu.
Jedu k vám trochu pozdě na obchodní návštěvu.
Ano, firma Osteo National.
Možná bychom... Půl hodiny?
Skvěle. Děkuju.
Tahle část mého života,
tahle část
se jmenuje.: Jak jsem běžel.
Počkejte!
To byl můj ukradený přístroj.
Pokud nebyla s chlápkem, co je taky prodával,
což bylo nepravděpodobné,
protože tady jsem je prodával jen já.
Utratil jsem za ty věci naše životní úspory.
Obchodní zástupce
Byl to revoluční přístroj.
Cejtíš to taky, drahoušku?
Všechno to za tebe odřu.
Až na to, že lékaři a nemocnice
ho považovali za zbytečný luxus.
Dokonce jsem domácího poprosil, aby nás vyfotil.
Kdybych jeden ztratil, jako bych přišel o měsíční nákup potravin.
Počkejte!
Pojďte zpátky!
Hele, já...
-Tys zapomněl? -Na co?
Nemáš žádnej nosit domů.
-Já vím. -Teď máš dva.
Ahoj, mami.
Raz, dva, tři.
To je basketbalovej míč.
Jak to víš?
Třeba je to mravenčí farma. Nebo mikroskop nebo něco jinýho.
Není.
Tak ho rozbal.
-Ten papír je trochu těžkej. -Jo, ale jde mi to.
Mělas mě dneska vidět.
Někdo mi ukradl jeden přístroj. Musel jsem za nima běžet...
Nezájem.
-Cože? -Je mi to jedno, Chrisi.
Jak se to sakra chováš?
Jak nezájem?
Každej den přijdeš s nějakou zatracenou historkou.
Vybouchej si ten kobereček jindy.
Je tady z toho všude prach a bordel.
-Snažím se mít doma čisto. -Počkej, Lindo.
Uklidni se.
Dostaneme se z toho. Všechno bude zase v pořádku.
Tos říkal předtím taky. Když jsem otěhotněla.
-Takže mi teď nevěříš. -Nezájem. Je mi to jedno.
-Taxi! -Pane Twistle!
-Ano? -Chris Gardner.
Co pro vás můžu udělat?
Podal jsem si k vám před měsícem
přihlášku do kurzu a rád bych...
Jedu do Noe Valley.
-Mějte se. -Pane Twistle...
Já jedu taky do Noe Valley.
Co kdybychom jeli společně?
Dobře. Nastupte si.
U námořnictva jsem pracoval pro doktora,
co hrál denně hodiny golf.
Vlastně jsem za něj ordinoval,
když mě tam nechal samotného,
takže jsem zvyklý dělat rozhodnutí.
Tohle je pro mě moc důležité.
Promiňte. Tohle je hrozná věc.
-Já to složím. -Nesložíte. To neumí nikdo.
Blbost.
-Nedokážete. -Já to ale dokážu.
Půjčte mi to.
Dejte to sem. To jste fakt zpackal.
Pardon.
Asi to funguje na principu čepu. Prostřední kostička se nehýbe.
Když je uprostřed žlutá, tak je to žlutá strana.
Když je tam červená, je to červená strana.
Můžete jet pomaleji.
Můžeme jezdit celý den. Nevěřím, že se vám to podaří.
-Ale jo. -Kdepak.
-Ale jo. -Ne.
Nikdo to nedokáže.
Tohle umím taky.
Už máte skoro jednu stranu.
Ježkovy voči!
-Teď už máte skoro i tuhle. -Už to budu mít.
To se podívejme.
Už to skoro máte.
-17, 10. -Už jsem tady.
Dobrá práce.
-Na shledanou. -Brzo na viděnou.
Kam to bude, pane?
Promiňte. Kam to bude?
Jen dva bloky odsud.
-Jen to otočte. -Dobře.
Co to děláte?
Kam běžíte? Vraťte se!
-Ne! -Dej mi peníze!
Prosím vás, přestaňte.
Hajzle!
Měl vám zaplatit on! Promiňte!
Promiňte!
-Nakopu ti prdel! -Promiňte!
-Idiote!
Zabiju tě!
Zabiju! Zabiju tě!
Stůj, ty hajzle!
Zastavte ho!
Ukončete výstup a nástup.
Dveře se zavírají.
Ne! Ne!
Ne!
-Haló? -Ahoj,
promiň, nestihl jsem to.
-Chrisi, prošvihla jsem šichtu. -Já vím, promiň.
Už jedu domů. Zvládneš to s Christopherem?
Odcházím, Chrisi.
-Cože? -Slyšel jsi mě?
Mám sbaleno, beru našeho syna
a odcházíme.
Položím telefon a odcházíme.
Lindo, počkej!
V tu chvíli jsem začal přemýšlet o Thomasi Jeffersonovi,
o Deklaraci nezávislosti
a o části, kde se mluví o právu na život, svobodu a hledání štěstí.
Přemýšlel jsem,
jak ho napadlo dát tam to o tom hledání.
Možná, že štěstí můžeme jenom hledat,
ale nikdy se nám nepodaří
ho najít.
Jak to jenom věděl?
Lindo!
-Haló? -Chrisi?
-Kdo je to? -Jay Twistle.
Od Deana Wittera.
Jistě. Dobrý večer.
Ještě si chcete přijít promluvit?
Ano, určitě.
Dobře, přijďte pozítří ráno.
Budeme dělat pohovory na kurzy. Máte tužku a papír?
Ano, mám.
Moment.
Haló?
-Chrisi? -Můžete, už mám tužku.
Zavolejte na tohle číslo mojí sekretářce
a ona vám to upřesní.
415
864
0256.
-Linka 4796. -4796.
-Zítra zavolejte. -Ano. 415 864 0256.
-Tak zatím. -Děkuju mockrát.
Mějte se.
864 256
4796. Janice.
Chrisi.
Neviděls Lindu a Christophera?
-Ne. Viděls včera basket? -Ne.
Tys to neviděl. 118...
Nebyla tu Linda a Christopher?
-Neviděl jsem je. -119, 120... Dvě prodloužení.
Moons střelil trojku, zbejvalo 17 vteřin.
Wayne!
Nemůžu teď s tebou mluvit o číslech.
-Co máš za problém s číslama? -864 02...
Dlužíš mi prachy.
14 dolarů.
Zaplatím ti to.
Potřebuju peníze.
14 je taky číslo.
Už nikdy mi neber syna!
-Slyšelas? -Nech mě na pokoji!
Už mi nikdy neber syna!
Rozumíš tomu, co ti říkám?
Nechoď pryč, když s tebou mluvím. Slyšíš mě?
-Chceš odejít? -Jo.
-Chceš odejít? -Ano, chci!
Tak vypadni!
Vypadni, ale Christopher zůstane se mnou.
Tys nás do toho zatáhnul.
-Ty jsi tak zbabělá. -Ne, nejsem prostě šťastná.
Tak běž a buď šťastná,
běž a buď šťastná.
Ale Christopher bude bydlet se mnou.
Slyšelas mě?
Christopher bude bydlet se mnou.
Pojď, jdeme.
-Dobrý den, paní Chuová. -Zdravím.
-Kde je máma? -Vem si věci.
Říkala, že mě dneska vyzvedne.
Já vím.
Už jsem s mámou mluvil. Všechno je v pohodě.
Kde budu dneska spát?
Řekni mi, jsi šťastnej?
-Jo. -Protože já jsem šťastnej.
Když ty jsi šťastnej a já taky, je to dobře.
-Jo. -Dobře.
Budeš spát u mě.
Budeš doma, kam patříš. Tak pojď.
Christophere.
Potřebuju zaplatit nájem.
Už nemůžu čekat.
Já ti to zaplatím, Charlie.
Proč nejdeš o dva bloky dál do Mission Inn Motelu?
Tam se platí dvakrát míň.
Potřebuju, abys odsud zejtra ráno vypadnul.
Jak mám zítra ráno vypadnout?
Přijdou sem malíři.
-Potřebuju víc času. -Ne.
Vymaluju to sám.
Potřebuju prostě víc času. Mám tady syna.
Dobře. Tejden. A vymaluješ to.
Milý Chrisi, jsi v prdeli.
Chris Gardner?
Jo. Co se stalo?
-Je to splatné městu San Francisco. -Musím zaplatit celou částku?
Všechny parkovací lístky, jinak si vás tu necháme.
To je všechno, co mám.
Prověříme si to zítra ráno v 9.30.
-Cože? -Musíte tu zůstat,
dokud se to nevyjasní.
Nemůžu tu zůstat přes noc.
-Musím vyzvednout syna. -Prověříme to zítra v 9.30.
V 10.15 mám pohovor kvůli práci.
-Nemůžu tu zůstat. -Zítra v 9.30.
Co mám dělat se synem?
-Má ještě někoho? -Má mě.
Možná by ho mohla vyzvednout sociálka.
Dobře. Můžu si zavolat?
Haló? -Ahoj.
Co chceš?
Budeš muset vyzvednout Christophera ze školky. Já nemůžu...
Nech ho u sebe přes noc a já... Jen jednu noc.
Co se stalo?
Já ho tam zejtra vyzvednu.
Ráno ho tam hoď a já pro něj dojdu.
-Ne. -No tak, Lindo.
-Proč to děláš? -Chci ho vzít po školce do parku
ke Golden Gate.
-Jak se má? -Dobře.
Dobře. Vem ho do parku
a přiveď mi ho zpátky.
Přiveď mi kluka zpátky.
Jo?
Lindo?
Přivedu ho zejtra kolem šestý.
Dobře.
Díky.
Ahoj.
V pořádku?
S dovolením.
Pan Gardner?
Tudy.
Už na vás čekají.
Chris Gardner.
Dobré ráno.
Chris Gardner. Rád vás zase vidím.
Chris Gardner. Těší mě.
Seděl jsem venku půl hodiny
a snažil se vymyslet historku,
proč jsem se tu objevil v tomhle oděvu.
Chtěl jsem přijít s příběhem svědčícím o kvalitách,
které tu jistě všichni obdivujete. Serióznost, píle,
týmová spolupráce. Ale nic jsem nevymyslel.
Věc se má tak,
že jsem byl zatčen kvůli nezaplacení parkovného.
Parkovného? Cože?
Běžel jsem celou cestu z policejní stanice až sem.
Co jste dělal před zatčením?
Maloval jsem byt.
Už to uschlo?
Doufám.
Jay říkal, že jste odhodlaný.
Přes měsíc čekal venku
s nějakým dvacetikilovým krámem.
-Prý vám to pálí. -Doufám že jo.
-A chcete se naučit tuhle práci. -Ano. Chci.
Už jste se začal učit sám?
Samozřejmě.
-Jayi. -Ano?
Kolikrát už jsi Chrise viděl?
Nevím. Asi víckrát, než je zdrávo.
-Byl vždycky takhle oblečený? -Ne.
Měl sako a kravatu.
Byl jste nejlepší ve třídě.
Na střední škole.
-Kolik vás bylo ve třídě? -12.
Bylo to malé město.
-Aha. -Byl jsem první i v radarovém kurzu
u námořnictva. Tam nás bylo 20.
Můžu něco říct?
Jsem typ člověka,
že když se mě zeptáte a nebudu vědět odpověď,
řeknu vám, že nevím.
Ale vsaďte se,
že budu vědět jak odpověď najít, a najdu ji.
Stačí to?
Chrisi,
co byste řekl, kdyby na pohovor přišel člověk
bez košile
a já bych ho vzal? Co byste na to řekl?
Musel na sobě mít opravdu moc hezké kalhoty.
Chrisi! Vypadáte sice jako popelář,
-ale dostal jste je. -Děkuju, pane Twistle.
Říkej mi Jayi. Brzo se uvidíme.
Dám ti vědět, Jayi.
Dáš mi vědět? Co tím myslíš?
Během zítřka ti zavolám.
Pronásledoval jsi mě kvůli tomu...
Není to placené.
-Ne. -To jsem nevěděl.
Moje situace se změnila
-a já musím mít jistotu, že... -Dobře.
Dneska večer.
Jinak to místo obsadím, to ti garantuju.
Víš, jak budu před partnery vypadat, když z toho vycouváš?
Jako blbec.
Přesně. Jako blbec.
Ty jsi teda dílo.
Dneska večer.
Nebylo to placené.
Ani mi nezaručovali práci.
Z 20 účastníků zaměstnají na konci kurzu jen jednoho.
Kdybych to nebyl já,
nepomohl by mi kurz
ani u jiné makléřské firmy.
Jediný příjem na těch šest měsíců
by bylo mých šest přístrojů. Ještě pořád jsem je mohl prodat.
Kdybych je prodal všechny, možná bychom se nějak protloukli.
-Já ho vezmu. -Spí.
Tak jo, drahoušku.
Ukaž.
Odjíždím do New Yorku.
Sestřin chlap
si otevřel restauraci a měli by tam pro mě práci,
takže jedu do New Yorku, Chrisi.
Christopher zůstane u mě.
Jsem jeho máma.
Měl by bejt s mámou.
Měl by bejt u mě.
Nedokážeš se o něj postarat.
Jak to uděláš s penězma?
Byl jsem na pohovoru u Deana Wittera
a dostal jsem místo v kurzu.
Takže tam musím vyniknout.
To je z bláta do louže.
Ne, není.
Už musím.
Řekni mu, že ho mám ráda.
Vím, že se o něj postaráš.
Já to vím.
-Dean Witter. -Dobrý den.
Rád bych nechal vzkaz pro pana Jaye Twistlea.
-Vaše jméno? -Chris Gardner.
Vyřiďte mu:
Moc děkuju, že jste mě vzali do kurzu.
Vážím si toho a velice rád přijímám.
To je všechno?
Ano, to je všechno.
-Dobře. -Děkuju.
Na shledanou.
-S tím opatrně. -Cože?
Jedem.
-Už jsme tady? -Jo.
-Víš, co je dneska za den? -Jo.
-Co? -Sobota.
-Víš, co znamená sobota? -Jo.
-Co? -Basketbal.
-Chceš jít hrát basket? -Jo.
Tak jo. Půjdeme prodávat přístroj na měření hustoty kostí.
-Co ty na to? Chceš? -Ne.
Tati, bude ze mě profík.
Budu profík.
Dobře.
To nevím.
Nejspíš budeš asi tak dobrej jako já.
Tak to většinou chodí. A já byl podprůměrnej.
Takže na tom nejspíš
budeš podobně.
Určitě vynikneš ve spoustě věcí, ale ne v tomhle.
Takže nechci, abys tady hrál celý dny a noci.
-Jo? -Dobře.
Dobře.
Tak do toho.
Nikdy nikomu nedovol,
aby ti říkal, že něco nedokážeš.
Ani mně ne.
-Jasný? -Jasný.
Když máš sen,
musíš ho chránit.
Když lidem něco nejde,
tak ti řeknou, že to taky nedokážeš.
Když něco chceš, jdi do toho. Tečka.
Jdeme.
Tati, proč jsme se odstěhovali do motelu?
Už jsem ti to říkal. Budu mít lepší práci.
-Musíš mi věřit. -Já ti věřím.
Dobře, tak pojď.
Tati, kdy se vrátí máma?
Tati! Kdy se máma vrátí?
Nevím, Christophere.
Tati, poslechni si tohle.
Jednou se topil jeden muž
a kolem jela loď a zeptala se: '' Potřebuješ pomoct?''
A on na to: '' Ne, díky, zachrání mě Bůh.''
Pak jela kolem další loď: '' Potřebuješ pomoct?''
A on na to: '' Ne, díky, zachrání mě Bůh.''
Pak se utopil a přišel do nebe.
Zeptal se: '' Bože, proč jsi mě nezachránil?''
A Bůh řekl: '' Poslal jsem ti dvě velké lodě, hlupáku.''
Líbí se ti to?
Je to moc legrační. Dej mi ruku.
Moc vám děkuju.
Tady máte kupní smlouvu
a veškeré informace.
Děkuju vám za vaši práci.
Děkuju.
100, 200, 250...
Děkuju.
-Chceš? -Ne, to je dobrý.
Jednu si dát můžeš. Kterou?
-Tuhle? Kolik? -25 centů.
Tahle část mého života se jmenuje.: Jak jsem chodil do kurzu.
Tady je Medley Industrial a Sanko Oil,
přes ulici je Lee-Ray Shipping.
Za pár týdnů dostanete seznamy
telefonních čísel zaměstnanců
všech firem ze seznamu Fortune 500 z finanční čtvrti.
Kontakt na 60 firem.
Budete provádět hlavně vstupní telefonáty potenciálním klientům.
Jděte s nimi na oběd, na snídani
nebo jim i pohlídejte děti. Jen aby se seznámili
s našimi službami. Potřebujeme, abyste jejich potřeby
sladili s našimi finančními plány. Vy tu rybu zkrátka chytíte
a my ji uvaříme.
Někdo z vás tu je, že někoho zná.
Někdo, protože si myslí, že je někdo.
Ale je tu jen jeden člověk, ze kterého bude někdo.
To bude ten,
kdo dokáže z tohohle udělat tohle.
Provize 800 tisíc dolarů.
Vy dva, pomozte mi to rozdat.
Tohle bude vaše bible.
Budete s ní jíst,
-pít... -Bylo to jednoduché.
X volání se rovná X potenciálních klientů.
X potenciálních klientů se rovná X zákazníků.
X zákazníků se rovná X dolarů
-v kapse společnosti. -Závěrečná zkouška.
Minulý rok získal jeden účastník kurzu v písemné zkoušce 96,4 procent.
Nevybrali jsme ho. Nejde jen o to v testu projít.
Je to způsob jak účastníky ohodnotit a rozřadit.
Abyste měli jistotu, získejte 100 procent.
Dobrá. Dáme si přestávku. Přijďte za deset minut.